SUK EJ MERE, SMÅ DAMER
SUK EJ MERE
FOR HVER EN MAND BEDRAGER
EN FOD I HAVET
EN PÅ LAND
HANS HJERTE TA'R OG VRAGER
SÅ SUK EJ SÅ
MEN LAD DEM GÅ
VÆR FRISK OG GLAD I SINDE
OMSÆT DIN KLAGETONE SÅ
MED SANG FOR ALLE VINDE
"Syng ej om hjertes sorg i løn ..."
Mere, mere, mere!
"Syng ej mere -
- om ve og elskovsklager."
"For helt fra skoven -
- først blev grøn, -
- var manden en bedrager."
"Så suk ej så, -
- men lad dem gå -
- vær frisk og glad i sinde."
"Omsæt din klagetone så -
- med sang for alle vinde!"
Herre.
Jeg ser i brevet her, -
- at Don Pedro af Aragonien kommer til Messina i aften.
Han var knap tre mil herfra, da jeg forlod ham.
- Hvor mange faldt i slaget? - Kun ganske få. Ingen kendte navne.
Her står, at Don Pedro har udmærket -
- en ung florentiner ved navn Claudio.
Hans tapperhed overgik hans unge alder.
Et lam, der kæmpede som en løve.
Er signor Mountanto vendt tilbage fra krigen?
- Jeg kender ham ikke, frøken. - Min kusine mener signor Benedikt.
Han er tilbage og så munter som nogensinde.
Hvor mange har han så dræbt og ædt i disse krige?
Hvor mange har han dræbt?
- Jeg lovede nemlig at æde dem. - Han har ydet god tjeneste.
- Han er en tapper mand, frøken. - Og tapper over for frøkener.
- Men hvordan over for mænd? - En mand mod en mand.
- Har de bedste dyder i fuldt mål. - Så sandt, som det er sagt.
Et fuldt mål, det er han, men hvad er indholdet?
De må ikke misforstå min niece.
Signor Benedikt og hun fører en slags lystig krig mod hinanden.
Blot de ser hinanden, går det på livet løs.
Hvem omgås han for tiden?
Han har jo en ny hjertensven hver måned.
Han er for det meste sammen med grev Claudio.
Du godeste!
Han vil klæbe sig til ham som en sygdom!
Man får ham lettere end pesten og bliver tosset med det samme.
Arme Claudio, -
- hvis han har fået Benedikt, vil det koste tusind pund at blive kureret.
Dem skal man vist holde sig gode venner med, frøken.
Ja, gør det, min ven.
Du bliver vel aldrig tosset?
Ikke før jeg får solstik i januar.
Der kommer Don Pedro!
Kære Signor Leonato, I går ulejligheden i møde.
Verdens skik er ellers at undgå udgifter.
Ulejligheden har aldrig antaget Eders Nådes skikkelse.
- Deres Nåde ... - Og det er Deres datter?
Det har hendes mor tit sagt.
- Var De i tvivl, siden De spurgte? - Nej, signor Benedikt.
Hun ville ikke have hans hoved, hvor meget hun end ligner ham.
Det undrer mig, at De bliver ved med at snakke. Ingen tager notits af Dem.
Hvad, søde frøken Spot?
Lever De endnu?
Hvordan skulle spot kunne dø, -
- når den har så udsøgt føde som signor Benedikt?
Selv høflighed forvandles til spot, når De er nær.
Så er høflighed en vendekåbe.
Men alle damer elsker mig med undtagelse af Dem.
Gid jeg ikke var så hårdhjertet, for jeg elsker ingen.
En stor lykke for kvinderne. De ville have en frygtelig frier.
Jeg takker Gud og mit kølige blod for, at jeg er af samme sind.
Hellere høre min hund gø ad en krage end en mand bedyre, han elsker mig.
Må Gud bevare det sind hos jer.
Så undgår mangen en brav kavalers ansigt mærkerne af Deres klo.
Var det et ansigt som Deres, blev det såmænd ikke grimmere.
Lær papegøjer at tale.
En fugl med min tunge er bedre end et asen med Deres.
Gid min hest var lige så rap som Deres tunge.
Men bliv dog ved i Guds navn. Jeg opgiver.
I ender altid med at sparke bagud som en gammel krikke.
Jo, jeg kender Dem.
Signor Claudio og signor Benedikt, min ven Leonato har indbudt alle.
Jeg har sagt ham, at vi bliver i mindst en måned.
Tillad mig at byde Eders Nåde velkommen.
Da I nu er forsonet med jeres broder, prinsen, -
- er jeg helt til Eders tjeneste.
Jeg takker.
Jeg er ikke en mand af mange ord, men jeg takker jer.
- Vil Eders Nåde gå først? - Deres arm, Leonato. Lad os følges.
Benedikt ... Lagde du mærke til Leonatos datter?
- Nej, men jeg så hende. - Er hun ikke sød og beskeden?
Spørger du mig om min oprigtige mening, -
- eller skal jeg svare som svoren fjende af hele hendes køn?
Nej, svar mig oprigtigt.
Hun er for kort til en lang lovsang, -
- for mørk til en klar lovsang og for lille til en stor lovsang.
Hvis hun ikke var, som hun er, var hun ikke køn, -
- og da hun er, som hun er, er hun ikke noget for mig.
Du tror, det er en spøg. Sig alvorligt, hvad du synes om hende.
Du spørger så meget. Skal du købe hende?
- Kan man købe en juvel som hende? - Ja, og en æske til at have den i.
Men taler du i ramme alvor?
Hun er den dejligste kvinde, jeg har set.
Jeg kan endnu se uden briller, men det kan jeg ikke se.
Næh, men hendes kusine, hvis ikke hun var besat af den onde.
Hun overgår hende i skønhed, som 1. maj overgår 31. december.
Men du går da vel ikke i giftetanker?
Jeg ville ikke stole på mig selv, -
- om jeg så havde svoret det modsatte, -
- hvis Hero ville blive min hustru.
Er det kommet så vidt?
Skal jeg aldrig mere opleve en ungkarl på 60?
Hvad har I for hemmeligheder, siden I ikke fulgte med til Leonato?
Han er forelsket!
"I hvem?", spørger Eders Højhed.
- I Hero. Leonatos lave datter. - Amen, hvis du elsker hende.
- Hun er vel værd at elske. - I vil blot lokke mig i fælden.
- Min tro, jeg siger blot min mening. - Og jeg sagde min.
Og på min dobbelte tro og ære sagde jeg min.
- At jeg elsker hende, det føler jeg. - Hun er det værd.
At jeg ikke føler, at hun er det værd, -
- er en mening, jeg vil dø for på bålet.
Du er en forstokket kætter i din foragt for skønhed.
At en kvinde har født mig, takker jeg for.
At hun har opfødt mig, det takker jeg ligeledes ydmygst for.
Men at jeg skal have mit jagthorn hængende i et usynligt gehæng, -
- det betakker jeg mig for.
Jeg forbliver ungkarl.
Jeg skal nok få dig at se bleg af elskov.
Af vrede, af sygdom eller af sult, Eders Højhed, men ikke af kærlighed.
Nå, det vil tiden vise.
"Den vilde tyr med tiden bærer åget."
Hvis den forstandige Benedikt skulle gøre det, -
- så bræk tyrens horn af og sæt dem på min pande -
- og lad mig portrættere af en skiltemaler: "God hest til leje."
Sæt under mit billede: "Her kan man skue Benedikt, en ægtemand."
Benedikt, gå venligst ind til Leonato.
Sig, at jeg ikke skal undlade at indfinde mig til souperen.
Ransag jeres samvittighed. Og hermed trækker jeg mig tilbage.
Har Leonato nogen søn, herre?
Nej, Hero er enebarn og enearving.
Elsker du hende, Claudio?
Herre, da vi drog ud på dette sidste krigstog, -
- da så jeg hende med en krigers øjne, fandt hende kær, -
- men krigens barske håndværk forbød at kalde mit behag for elskov.
Men nu ...
Nu er jeg her igen, og krigens tanker har rømmet pladsen, -
- men i deres sted her flokkes hjertets stille, søde længsler, -
- som alle hvisker om, hvor skøn den unge Hero er.
De siger ...
... at jeg elskede hende, før jeg drog i krig.
Du bliver straks som alle elskere og trætter øret med en strøm af snak.
Elsker du den skønne Hero, så vær bare glad.
Jeg taler med hende og hendes far, så er hun din.
Her bliver maskebal i aften.
Forklædt vil jeg forestille dig og sige til skønne Hero, jeg er Claudio.
Åbenbare hende, hvad jeg føler, og fængsle hendes øre ved at røbe -
- min heftige og stærke kærlighed.
Derefter taler jeg med hendes far, og enden på det bliver, -
- at hun er din.
Lad os gå til sagen med det samme.
Hvad pokker, nådige herre?
Hvad er I dog så overmåde tungsindig for?
Årsagerne er grænseløse.
Derfor er også min tungsindighed uden grænser.
I må tage imod fornuft.
Og når jeg har gjort det, -
- hvad lykke skal det så bringe mig?
Jeg kan ikke skjule, hvad jeg er.
Jeg må være tungsindig, når jeg har grund til det, -
- spise, når jeg er sulten, og ikke vente til det behager andre.
Sove, når jeg er søvnig, uden at bekymre mig om andres sager.
Le, når jeg er lystig, -
- og ikke bryde mig om andres lune.
Javist ... men vent med at stille det til skue, -
- til De kan gøre det åbenlyst.
I har for nylig sat Dem op mod jeres broder, -
- og han har lige taget Dem til nåde igen.
Men I slår kun rod i denne nåde, hvis I selv skaffer godt vejr.
Hellere være en torn i hans hæk, end en rose i hans nåde!
Kan man ikke kalde mig en poleret hædersmand, -
- så er jeg i al fald en uforfalsket slyngel.
Havde jeg tænderne fri, ville jeg bide.
Havde jeg min frihed, ville jeg gøre, hvad jeg havde lyst til.
Indtil da så lad mig være den, jeg er, -
- og prøv ikke at lave mig om.
Borachio! Hvad nyt?
Jeg kan fortælle Dem om et forestående bryllup.
Kan det bruges som grundlag til at gøre fortræd?
Det er jeres broders højre hånd.
- Hvem? Den uforlignelige Claudio? - Netop.
- Hvor har du det fra? - Jeg hørte dem aftale det.
At prinsen skal bejle til Hero, og når han så har fået hendes ja, -
- give hende videre til grev Claudio.
Kom! Kom, lad os gå derop.
Det kan blive lindring for min ærgrelse.
Den grønskolling har blomstret for meget ved mit fald.
Kan jeg lægge ham en sten i vejen, vil den falde fra mit hjerte.
Jeg kan vel regne med jer?
Til døden, nådige herre.
- Skal vi se, hvad der kan gøres? - Vi følger Eders Nåde.
- Var grev John ikke til souperen? - Jeg så ham ikke.
Hvor ser han dog sur ud. Bare jeg ser ham, får jeg halsbrand.
Han er et meget melankolsk gemyt.
Sikken mand en mellemting mellem ham og Benedikt ville blive.
Den ene er tavs som en billedstøtte -
- og den anden som en forkælet morsdreng, der pludrer i én køre.
Altså det halve af Benedikts tunge i grev Johns mund -
- og halvdelen af grev Johns tungsind i Benedikts ansigt.
Og med et velskabt ben -
- og en elegant fod, onkel, og rigeligt med penge på lommen.
Sådan en mand kunne erobre enhver kvinde i hele verden, -
- hvis han vandt hendes gunst.
Du får aldrig nogen mand, når du er så hvas i replikken.
Jeg kan ikke døje mandfolkeskæg. Hellere ligge nøgen på kradsuld.
Du kunne jo komme ud for en mand uden skæg.
Skulle jeg så klæde ham i mit tøj og gøre ham til min kammerjomfru?
Den, der har skæg, er mere end en dreng, -
- og den, der ikke har skæg, er mindre end en mand.
Er han mere end en dreng og mindre end en mand, vil jeg ikke have ham.
Ja, hun er alt for skrap.
- Nå, så du vil til helvede? - Nej, kun til porten.
Der står djævlen i en gammel hanrejs skikkelse med horn i panden og siger:
"Op i himlen med dig, Beatrice. Her er ikke plads til jomfruer som dig."
Og så af sted til Sankt Peter og de himmelske boliger.
Han viser mig hen til, hvor ungkarlene sidder, -
- og der lever vi i sus og dus til vore dages ende.
Niece, jeg håber, du lader din fader råde.
Ja, det er min kusines pligt at neje og sige: "Som du vil, kære fader."
Men sørg alligevel for, kusine, at det bliver en køn, ung fyr, -
- ellers nejer du igen og siger: "Som jeg vil, far."
Datter, husk, hvad jeg har sagt.
Hvis prinsen nærmer sig det emne, så ved du, hvad du skal svare.
Ja, ja, niece, jeg håber dog at se dig gift en dag.
Ikke før Gud laver mænd af et andet stof end jord.
Du ser det værste i alt.
Jeg har gode øjne, onkel. Jeg kan se en kirke ved højlys dag.
Her kommer maskeradegæsterne!
Frøken, vil De træde dansen med en ven?
Jeg ved skam godt, hvem De er. De er signor Antonio.
På æresord, det er jeg ikke.
Jeg kender Dem på Deres rokken med hovedet.
- På æresord, det er jeg ikke. - Jo, jo.
Tror De ikke, jeg kan kende Dem på jeres mageløse kvikhed?
Kan dyden skjules?
Vist er De så, jo, jo. Yndigheden vil for dagen, og sådan er det.
- Bare De kunne elske mig. - Det ville jeg ikke ønske.
- Jeg har mange ringe egenskaber. - Må jeg høre en?
Jeg siger mine bønner højt.
Vil I fortælle mig, hvem der har sagt det?
Nej.
- Og heller ikke, hvem De er? - Ikke nu.
At jeg er storsnudet -
- og lånte alle mine vittigheder fra "Hundrede lystige fortællinger".
- Det har signor Benedikt sagt. - Hvem er han?
- Ham må De da kende. - Nej, tro mig.
- Har han aldrig fået Dem til at le? - Sig mig det nu. Hvem er han?
Han er prinsens hofnar.
En kedsommelig nar.
Hans eneste talent er at finde på dum sladder.
Kun libertinere morer sig over ham, for han både morer og forarger.
De morer sig over ham og prygler ham bagefter.
Jeg tror, han må være i farvandet. Gid han havde prajet mig.
Når jeg træffer den herre, skal jeg gentage, hvad De har sagt.
Gør det endelig.
- Vi må følge de andre. - I alt, hvad godt er.
- Er De ikke signor Benedikt? - Jo, rigtigt. Det er mig.
I står meget højt hos min bror.
Han er forelsket i Hero. Hun er ham ikke jævnbyrdig.
Hvordan ved De, at han elsker hende?
Jeg hørte ham sværge på sine følelser.
Jeg også. Han svor, han ville ægte hende i aften.
Kom lad os gå til taflet.
Jeg svarede ham som Benedikt, -
- men hørte de onde ord med Claudios egne øren.
Ja, sikkert, -
- prinsen frier for sig selv.
I alle andre ting er venskab trofast, -
- men ikke når det gælder kærlighed.
Det ser man ofte nok eksempler på. Jeg havde dog ikke troet det.
Farvel, da, Hero.
Grev Claudio. Skal vi følges lidt?
- Hvorhen? - Det er i dit eget anliggende.
- Prinsen er løbet med din Hero. - Jeg ønsker ham tillykke.
Ville du have troet, han kunne spille dig sådan et puds?
- Gå din vej. - Ak, stakkels, vingeskudte fugl.
Men at frøken Beatrice skulle både kende mig og ikke kende mig.
Prinsens nar!
Jeg har ikke det rygte.
Det er Beatrices ondskabsfulde sind.
Hun tror alverden om sig selv og fremstiller mig således.
Ja, ja. Jeg skal nok få hævn.
Signor, hvor er greven?
Han er trøstesløs som en hytte i skovens øde.
Jeg fortalte ham, for det er vel sandheden, -
- at Eders Højhed havde vundet den unge dames gunst.
Frøken Beatrice har en høne at plukke med dig.
Den herre, hun dansede med, sagde, hvor dårligt du taler om hende.
Hun omtalte mig, så en træklods ville kvie sig ved det.
Hun tog mig for en anden og fortalte mig, -
- at jeg var prinsens hofnar -
- og mere kedsommelig end langvarigt slud.
Hun jappede ondskabsfuldheder af sig så dygtigt, -
- at jeg stod der ene mand som skydeskive for en hel armé.
Hvert ord er som en dolk, der gennemborer en.
Var hendes ånde lige så afskyelig som hendes ord, -
- så ville hun forpeste luften helt op til Nordstjernen.
Der følger kun ufred, skræk og forstyrrelse i hendes spor.
Der har vi hende.
Kan Eders Højhed ikke sende mig i en mission til verdens ende?
Jeg rejser gerne til antipoderne i det spinkleste ærinde, I kan finde på.
Jeg vil hente jer et hår af stormogulens skæg -
- eller drage som jeres ambassadør til pygmæerne, -
- hellere end at veksle tre ord med denne furie.
Har I ikke noget at befale mig?
lntet udover at jeg ønsker dit behagelige selskab.
Her er en ret, der ikke smager mig. Jeg bliver syg af den tunge.
Nå, min kære frøken, I har nok tabt signor Benedikts hjerte.
Ja, det er rigtigt.
Han lånte mig det for en tid, og jeg gav ham renter af det.
Et dobbelt hjerte for hans ene.
Men han har en gang før vundet det fra mig med falske terninger.
Derfor kan Eders Nåde godt sige, at jeg har tabt det.
De har lagt ham ned. De har lagt ham ned.
Ja, det skulle han nødig gøre ved mig, Eders Højhed.
Ellers risikerer jeg bare at sætte små narrebørn i verden.
Jeg har hentet grev Claudio, som De bad mig om.
- Hvorfor så trist? - Ikke trist, Eders Nåde.
- Hvad så? Syg? - Heller ikke.
Greven er hverken trist eller syg eller glad eller rask, -
- men høflig som en citron og med lidt af samme skinsyge kulør.
Minsandten om ikke, De har ret.
Men jeg kan forsikre, at hans mistanke er ubegrundet.
Hør nu her, Claudio.
Jeg har bejlet i dit navn, -
- og Hero er vundet.
Jeg har talt med hendes far og fået hans samtykke.
Bestem bryllupsdagen, og Gud velsigne dig.
Ja, greve, jeg skænker jer min datter og med hende min formue.
Hans Nåde har bragt partiet i stand. Gid Nådens magter siger amen.
Sig noget, greve. Her er Deres stikord.
Stumhed er glædens sande herold.
Kun ringe var min lykke, om jeg kunne udmåle den i ord.
Frøken, som De er min, -
- så er jeg Deres.
Tal, kusine, -
- eller hvis du ikke kan, så stop munden på ham med et kys.
Jeg må sige, frøken, De har et muntert hjerte.
Ja, Eders Højhed, Gud ske tak og lov for det.
Det lille dikkeværk holder sig altid på vindsiden af sorgen.
Min kusine hvisker ham i øret, at han er i hendes hjerte.
Ja, det gør hun, kusine.
Du gode Gud, bryllupper!
Alle kommer i havn, undtagen jeg. Jeg er for solbrændt.
Jeg kan sidde i en krog og kigge langt efter en ægtemand.
Frøken Beatrice, jeg kan skaffe Dem en.
Hellere en af Deres fars fremskaffelser.
Har Eders Nåde ikke en bror, der ligner Dem?
Deres far producerer ypperlige ægtemænd.
Frøken, vil De have mig?
Nej, ellers tak.
Medmindre jeg kunne have en anden til daglig.
Eders Nåde er alt for fin til hverdagsbrug.
Undskyld mig, Eders Nåde.
Jeg er kun født til at pjanke. Jeg kan ikke sige et fornuftigt ord.
Deres tavshed mishager mig mest, og munterheden klæder Dem bedst.
De må være født i en lystig time.
Nej, tværtimod, Eders Højhed, min mor jamrede sig.
Men så var der en stjerne, der dansede, -
- og under den blev jeg født.
Kusiner ...
Tillykke.
Det kan man kalde en livlig og munter, ung dame.
Ja, hende er der ikke meget tungsind i, Eders Højhed.
Hun er kun alvorlig, når hun sover, og ikke engang altid, -
- for jeg har hørt min datter sige, -
- at hun ofte drømmer om spilopper og ler, så hun selv vågner ved det.
Hun tåler ikke at høre om en ægtemand.
- Nej, ikke for alt i verden. - En prægtig kone for Benedikt.
Hvis de var gift bare en uge, ville de snakke hinanden fra vid og sans.
- Hvornår skal brylluppet stå? - I morgen.
Ikke før mandag, min kære søn. Det er i dag otte dage -
- og endda lige kort nok til at ordne alt, hvad jeg gerne ville.
Tiden skal ikke falde os lang.
I mellemtiden vil jeg påtage mig et Herkulesarbejde, -
- nemlig at gøre signor Benedikt og Beatrice -
- dødeligt forelsket i hinanden.
Der skal blive et par af dem, -
- og jeg skal nok gennemtrumfe det, blot I vil hjælpe mig.
Det er jeg med til, om det så skal koste mig ti søvnløse nætter.
- Også jeg, herre. - Og De, søde Hero?
Jeg gør alt, hvad der sømmer sig, for at min kusine får en god mand.
Kan vi gøre dette, så er Amor ingen bueskytte mere.
Hans ære skal høre os til, for vi er de rette elskovsguder.
Kom med, så skal I høre min plan.
Om jeg begriber, at en mand, der har set andre gøre sig til grin, -
- når de forelsker sig, -
- og selv har leet højt af deres dumheder, -
- vil udsætte sig for sin egen foragt ved at forelske sig.
Som nu Claudio.
Jeg kan huske, da den eneste musik for ham var hærtrommen, -
- men nu skal det være tamburiner og fløjtespil.
Han kunne trave ti mil til fods for at se på en god rustning.
Nu ligger han vågen og spekulerer over snittet til sit nye tøj.
Han talte frisk fra leveren som en hæderlig soldat.
Nu er han begyndt at besmykke sine ord.
Hans tale er som et overdådigt bord med de mest forunderlige retter.
Kunne jeg mon undergå en lignende forvandling? Jeg tror det ikke.
Jeg kan ikke sværge, at kærligheden ikke forvandler mig til en østers, -
- men den må gøre mig til østers, før den skal gøre mig sådan til grin.
En kvinde er smuk. Det rører mig ikke.
En er klog. Det rører mig ikke. En er dydig. Det rører mig ikke.
Førend alle fortrin er forenet i én kvinde, -
- vil jeg aldrig give nogen kvinde fortrin.
Rig skal hun være. Det er sikkert.
Klog, ellers ikke.
Dydig, ellers giver jeg ikke en døjt for hende.
Smuk, ellers kigger jeg aldrig på hende.
Mild, ellers må hun ikke komme mig nær.
Af fornem slægt, musikalsk ...
Og hendes hår skal være ...
Det kan være, hvad farve det skal være.
Prinsen og monsieur Kærlighed.
Jeg vil skjule mig.
- Så I, hvor Benedikt skjulte sig? - Javist.
Kom Balthasar, lad os høre den sang igen.
Åh, himmelske melodi.
Nu er hans sjæl i ekstase.
Er det ikke sært, at fåretarme kan hale sjælen ud af livet på folk?
Suk ej mere, små damer, suk ej mere
for hver en mand bedrager
en fod i havet
en på land
hans hjerte ta'r og vrager
så suk ej så, men lad dem gå
vær frisk og glad i sinde
omsæt din klagetone så
med sang for alle vinde
syng ej om hjertets sorg i løn
om ve og elskovsklager
for helt fra skoven først blev grøn
var manden en bedrager
så suk ej så, men lad dem gå
vær frisk og glad i sinde
omsæt din klagetone så
med sang for alle vinde.
En fortræffelig sang.
- Og en dårlig sanger, Eders Nåde. - Nej, du synger skam godt nok.
Var det en hund, der havde tudet så, så havde de hængt den.
Kom her, Leonato, hvad var det, De sagde tidligere?
At Deres niece var forelsket i signor Benedikt?
Jeg havde aldrig troet, den frøken kunne elske nogen mand.
Det mest forunderlige er, at hun skulle falde for signor Benedikt, -
- som hun, efter sin opførsel at dømme, altid har afskyet.
Kan det være rigtigt?
Måske er det en forstillelse.
Ja, mon ikke?
Gud! Forstillelse!
Aldrig har en forstilt lidenskab lignet ægte lidenskab, -
- som den hun røber.
Jamen ...
Hvad er det for symptomer på kærlighed, hun viser?
Sæt madding på krogen, så bider fisken.
Hvilke symptomer, Eders Højhed?
- Min datter fortalte hvordan. - Ja, det gjorde hun.
Jamen hvordan?
Jeg er lamslået!
Jeg ville tro, det var en spøg, var det ikke for den gamle gråskæg.
- Har hun åbenbaret sin kærlighed? - Hun sværger, hun aldrig gør det.
Det er det, der piner hende. Hun står op tyve gange om natten.
Og så sidder hun så og skriver ark fulde.
Og så falder hun på knæ.
Græder, sukker, slår sig for brystet, -
- river sig i håret, forbander sig selv: "Åh, søde Benedikt!"
"Gud give mig tålmodighed."
Ja, det gør hun. Det siger min datter.
Min datter frygter undertiden, hun vil gøre en ulykke på sig selv.
Det er virkelig sandt.
- Benedikt bør have besked. - Til hvad nytte?
- Han ville blot plage staklen. - Jeg har ondt af hende.
Fortæl Benedikt det hele, og hør, hvad han har at sige.
Tror l, det er en god idé?
Hero er overbevist om, at hun dør, hvis han ikke elsker hende, -
- og hun vil hellere dø end røbe sin kærlighed.
Hvis hun bød sin kærlighed til, ville han sandsynligvis le, -
- for manden har jo et hovmodigt sind.
Jeg holder meget af Benedikt.
Havde han dog bare den rette beskedenhed, -
- så han kunne indse, hvor lidt han er så dejlig en dame værdig.
Skal vi gå, Eders Nåde? Middagen er klar.
Bliver han ikke vild efter hende nu, så skulle jeg tage meget fejl.
Nu skal hun fanges i det samme net. Det må Hero og hendes damer ordne.
Lad os sende Beatrice ud og hente ham til bords.
Det kan ikke være et komplot.
De talte jo i dyb alvor.
De har det hele fra Hero.
Forelsket i mig?
Her må der gøres gengæld.
Jeg hører, hvordan de kritiserer mig.
De siger, jeg ville te mig hovmodigt, hvis jeg mærkede hendes kærlighed.
De siger også, at hun hellere vil dø end røbe sine følelser.
Jeg havde ellers aldrig tænkt mig ... at blive gift.
Jeg vil ikke anses for hovmodig. Lykkelig den, som erfarer sine fejl -
- og kan rette dem.
De siger, at hun er smuk. Sandt. Dydig. Det kan jeg ikke modbevise.
Og forstandig, bortset fra at hun elsker mig.
Det beviser ikke hendes forstandighed, -
- men er da heller ikke noget bevis på dårskab, -
- for jeg vil blive frygtelig forelsket i hende.
Måske må jeg høre dumme drillerier og flade vittigheder, -
- fordi jeg selv så længe har spottet ægteskabet.
Men ens smag kan vel forandre sig.
Som ung kan man elske mad, man ikke kan udstå som voksen.
Skal spydigheder, flove mundheld og den slags løst hjernekrudt -
- skræmme en mand fra at følge sit eget sind?
Nej!
Jorden skal dog befolkes!
Da jeg sagde, jeg ville dø som ungkarl, -
- troede jeg ikke, jeg skulle leve, til jeg blev gift.
Her kommer Beatrice.
Ved Gud, hvor er hun en skøn pige.
Jeg kan spore visse tegn på, at hun er forelsket.
Meget mod min vilje skal jeg hente Dem til bords.
Skønne Beatrice, tak for Deres ulejlighed.
Jeg gør mig ikke mere ulejlighed end den, De har af at takke mig.
Havde det været til besvær, var jeg ikke kommet.
De har altså fundet glæde i dette ærinde?
Ja, så meget, som der kan ligge på en knivspids.
Nå, har De ingen appetit, signor? Farvel.
"Meget mod min vilje skal jeg hente Dem til bords."
Der er en dobbelt bund i det.
Men ved I sikkert, at Benedikt for alvor elsker Beatrice?
Det siger både prinsen og min Claudio.
Har de bedt Dem sige hende det?
Ja, de forsøgte at få mig til det.
Jeg sagde, at såfremt de mente Benedikt det vel, -
- aldrig at nævne det for Beatrice.
Fortjener han ikke så lykkelig en seng, som Beatrice kunne rede ham?
Ak, elskovs Gud. Han fortjener alt, hvad der gives kan en mand, -
- men der findes ej et kvindehjerte mere hovmodigt end Beatrices.
Foragten lyser jo fra hendes øjne. De ser fordømmende på alt.
Hun har så høje tanker om sig selv, at alt i verden synes hende ringe.
- Hun kan slet ikke elske. - Du har ret.
- Fortæl det og hør, hvad hun siger. - Nej.
Jeg går til Benedikt og råder ham til at modkæmpe sin lidenskab.
Gør nu ikke jeres kusine uret.
Så tåbelig kan hun ikke være med den forstand og alt det rappe vid, -
- at hun forsmår så mageløs en mand som Benedikt.
ltalien har aldrig kendt hans lige, min kære Claudio undtagen.
- Når skal jeres bryllup stå? - Når som helst. I morgen.
Nu sidder hun i saksen.
Hun er fanget.
Så er der intet værn, der mere gælder.
Undgår man Amors pile, bruger han fælder.
Hvor mine ører brænder?
Er det sandt? Er jeg for spot og hovmod så berygtet?
Farvel da, pigetrods og drilleri!
Ved jeres hjælp er intet godt at vinde.
Og Benedikt, elsk. Bliv ved.
Så skal jeg give mit vilde hjerte tæmmet i din hånd.
Hvis du elsker mig, så vil min ømhed -
- binde os sammen i et helligt bånd.
Andre siger jo, du har fortjent det.
Jeg tror det samme og det uden andres ord.
Er I brave og ærlige mænd?
I er blevet udvalgt til at være prinsens vagter.
I skal befale alle at standse i prinsens navn.
Hvad, hvis han ikke vil?
Så ignorer ham, og lad ham gå.
Vil han ikke lade sig anholde, er han ikke en af prinsens undersåtter.
Rigtigt. Og I skal kun befatte jer med prinsens undersåtter.
I må heller ikke lave spektakel i gaderne.
Vi vil hellere sove end snakke.
Som talt ud af en gammel ...
... og fornuftig vægter.
Den, der sover, synder aldrig.
Hvis I antræffer en tyv, -
- så kan I godt i embeds medfør -
- regne ham for en upålidelig karl.
Og hvad den slags angår:
Jo mindre I omgås dem, -
- jo bedre for jeres gode navn.
De har altid haft ord for at være en barmhjertig mand.
Jeg ville ikke hænge en hund med min gode vilje, -
- og da endnu nødigere et ærligt menneske.
Det er sandt.
Nå, mine herrer ...
Godnat.
Skulle der passere noget vigtigt, så kalder I mig op.
Kom, nabo.
Vi kender instruksen.
Vi sætter os på bænken til kl. 2, og går så i seng.
Et ord endnu, gode naboer. Hold øje med signor Leonatos hus, -
- for de skal have bryllup i morgen, så der bliver nok ballade i aften.
Godnat.
Hav et øje på hver finger.
Det har sin rigtighed. Grev Claudio skal giftes med Leonatos datter.
Javel, herre, men jeg kan forhindre det.
Hver hindring, hver kæp i hjulet vil være medicin for mig.
Han gør mig syg af irritation.
Alt, der kommer på tværs for ham, kommer lige tilpas for mig.
- Hvordan kan du hindre det? - Ikke hæderligt.
Men så skjult, at intet uhæderligt skal kigge frem.
- Forklar det i korthed. - Jeg har fortalt Eders Nåde dette.
Hvor højt jeg står i gunst hos Margaret, Heros kammerfrøken.
Jeg husker det.
Jeg kan til hver en tid få hende til at kigge ud ad sin frøkens vindue.
Hvad liv er der i det, som kan blive døden for det bryllup?
Giften i det står det til Dem at blande.
Mine herrer ...
Jeg er ikke, som jeg har været.
Det er det, jeg siger. Det er gået ned ad bakke.
Jeg håber, han er forelsket.
Kom, signor. Jeg har fornuftige ting at snakke med Dem om, -
- som disse vrøvlehoveder ikke må høre.
Så sandt jeg lever! Nu taler han med ham om Beatrice.
- Min herre og bror, Gud bevare Dem. - Godaften, bror.
- Jeg vil gerne tale med Dem. - I enrum?
Grev Claudio må gerne høre. Det angår netop ham.
Hvad er der på færde?
I tror måske, at jeg ikke er jeres ven, -
- men hvad jeg nu vil sige jer, skal lære jer at dømme mig bedre.
- Står brylluppet i morgen? - Det ved De da.
Det ved jeg ikke, når han ved, hvad jeg ved.
Hero! Hero! Hero!
Frøkenen er utro. Hvis De stadig elsker hende, så gift Dem i morgen.
Men Deres ære er bedre tjent, hvis De ombestemmer Dem.
Conrad!
Conrad, hører du?
Her, menneske. Jeg står lige op ad dig.
Det kløede også. Jeg tænkte nok, der var utøj i nærheden.
Det skal du få betalt ved lejlighed.
- Kom nu med din historie. - Kom så.
- Her er forræderi i luften. - Ham kender jeg!
Jeg har i nat haft stævnemøde med Margaret, -
- frøken Heros kammerjomfru -
- og kaldt hende Hero.
Jeg skulle først have fortalt, at prinsen, Claudio og min herre -
- var posteret i haven af min herre, Don John, -
- for at se dette stævnemøde.
Troede de, at Margaret var Hero?
Ja, og så styrtede Claudio af sted.
Vi befaler jer i prinsens navn: Stop!
Kald på vagtmesteren.
Vi har her den værste liderlighed, man har hørt om her i riget.
- I gode mænd ... - Hold mund!
Værsgo, sir.
- Hvad vil I mig, brave naboer? - Jo, ser I herre ...
Vi har fanget et par af de værste ærkeslyngler i hele Messina.
Skikkelig, gammel mand.
Snakke skal han altid. Når alderen går ind, går forstanden ud.
Det var min tro storartet sagt, nabo Pløk.
Gud er god. Når to mand skal ride på en hest, må den ene sidde bagpå.
Men alle kan ikke være ens.
- Mod dig kommer han til kort. - Det er Guds gaver.
- I er skrækkeligt vidtløftige. - Venligt af Eders Velbårenhed.
Men vi er kun den sølle hertugs betjente.
Men jeg forsikrer Dem, at om jeg var vidtløftig som en konge, -
- så stod det alt sammen til Eders Velbårenheds tjeneste.
Skal jeg have hele vidtløftigheden?
Jeg vil gerne høre, hvad I har at sige mig.
Vagten har skam anholdt to skumle personer.
Vi ville gerne have dem i forhør hos Eders Velbårenhed.
Hold selv forhør og giv mig en rapport.
Jeg har meget travlt, som I ser.
Få jer et glas vin, inden I går.
Nu må vi forhøre dem.
Mød mig i fængslet.
Er De kommet for at gifte denne frøken?
Nej.
For at blive gift med hende. De er kommet for at vie.
Frøken, er De kommet for at lade Dem vie til denne greve?
Ja.
Om nogen af jer ved nogen grund til hinder for jeres ægteskab, -
- så opfordrer jeg jer til at åbenbare det.
- Ved du nogen, Hero? - Nej, min herre.
- Ved De nogen, greve? - Jeg tør svare nej på hans vegne.
Gå lidt til side, munk.
Er det med frit og frejdigt sind, at De giver mig Deres datter?
Så frit, som Gud gav mig hende.
Og hvad har jeg, -
- som jeg kan give til gengæld for denne kostelige gave?
Kun ét. Giv hende selv tilbage.
Min prins, De lærer mig taknemmelighed.
Her, Leonato, har De hende atter.
Byd ikke Deres ven den rådne frugt.
Det er kun udadtil, hun spiller dydig.
Se, hun kan rødme som en jomfru. Ville I ikke sværge, -
- at hun var jomfru af disse ydre tegn? Hun er det ikke!
- Hun kender et lystent lejes glød. - Hvad mener De dog, greve?
At jeg ikke vil vies og give min sjæl til en notorisk tøjte.
Nej!
Hr. greve, hvis De selv har fristet hende -
- og overvundet hendes modstand og frarøvet hende jomfruæren ...
Nej, Leonato!
Aldrig har jeg sagt et dristigt ord.
Men som en bror imod en søster -
- vist blufærdig agtelse og ærbar ømhed.
Og synes jeg anderledes?
Du syntes mig som himmelens Diana -
- men er dog mere umættelig i din lyst end Venus.
Gå!
Eller som et brunstigt dyr, der raser i sin vilde drift.
Min husbond er syg. Han taler jo i vildelse.
- Hvorfor siger De intet? - Hvad skulle jeg sige?
Beskæmmet står jeg, som ville binde min ven til denne allemandspige.
Hvem var den mand, du talte med i nat -
- ved dit vindue imellem tolv og et?
Med ingen mand har jeg talt så sent!
Så er du ingen jomfru. Leonato, det gør mig ondt, at De skal høre det.
Jeg selv, min bror og denne stakkels greve så hende, -
- hørte hende just på denne tid i nat -
- tale med en skurk, der som en skamløs kæltring frækt bekendte -
- de ækle stævnemøder, de har haft mindst tusind gange.
Lad os gå. Det har lammet hende, at dette kom for dagen.
Hvorfor synker du sammen?
Har ingen her en dolkespids til mig?
Lev ikke, Hero! Luk kun dine øjne!
- Hold hænderne frie! - Jeg sørgede over kun ét barn.
Bedre ingen!
Hvorfor blev du dog kær for mine øjne?
- Hun er faldet i en pøl så sort. - Vær rolig, herre.
Selv er jeg så bestyrtet, at jeg er ganske målløs.
- Ved Gud, de lyver om hende. - Sov De hos hende i nat?
Ikke i nat, men alle andre nætter et år igennem har vi sovet sammen.
Bevist! Bevist!
Ville to prinser og Claudio lyve?
Gå! Lad hende dø!
Nej, hør nu lige her!
Hvem er det, frøken, De beskyldes for at kende?
De ved det, som beskylder mig. Ikke jeg.
Hvor sært, dog disse prinser farer vild.
De to er sande mænd af ære.
Er deres dømmekraft ført bag lyset, så står John, bastarden, bag.
Gør man hende uret, skal selv den fornemste stå mig til ansvar.
Vent nu lidt, og lyt til et fornuftigt råd fra mig.
Da prinserne gik, lå Deres datter som død.
Hold hende skjult i nogen tid -
- og kundgør, at hun virkelig er død.
Hvad skal det gøre godt for?
At hun styrter om og dør, blot af beskyldningen, der rejstes, -
- vil vække sorg, beklagelse og ynk hos alle og enhver.
Når Claudio erfarer, at han dræbte hende med sine ord, -
- vil hendes billede sødt liste ind i hans bevidstheds kreds, -
- og hvert yndigt træk af hendes liv dukker op igen, mere herligt klædt, -
- end da hun levede selv.
Da vil han sørge og ønske, at han intet havde sagt.
Signor Leonato, lyt til munkens råd.
I sorgens brænding slynget griber jeg efter det mindste halmstrå.
Det gør De vel i. Grib nu straks til sagen.
Kom, frøken.
Dø for at leve.
Bryllupsdagen er måske bare udsat.
Hav tålmod og hold ud.
Frøken Beatrice, har De grædt hele tiden?
Ja.
- Jeg vil græde længe endnu. - Det vil jeg ikke ønske.
- Jeg gør det frivilligt. - Man gør hende bestemt uret.
Jeg ville gøre alt for den, der skaffede hende oprejsning.
- Kan man vise et sådan venskab? - Nemt, men vennen mangler.
- Er det noget, en mand kan gøre? - Ja, men opgaven er ikke Deres.
Jeg sætter intet i verden så højt som Dem.
Er det ikke underligt?
Lige så underligt som ... Jeg ved snart ikke.
Jeg kunne også sige, at der intet var, jeg satte så højt som Dem, -
- men det skal De ikke tro ... og alligevel lyver jeg ikke.
Jeg siger ingenting, men jeg nægter heller ikke noget.
Ved mit sværd, Beatrice, du elsker mig.
- Pas på, De ikke må æde det igen. - Jeg sværger, at du elsker mig.
Jeg tvinger den til at æde det igen, som påstår, at jeg ikke elsker dig.
- Så Gud forlade mig. - For hvilken synd, søde Beatrice?
De afbrød mig i et heldigt øjeblik.
- Jeg ville sige, at jeg elskede dig. - Gør det af hele dit hjerte.
Mit hjerte er så fyldt af kærlighed, at der ikke er plads til erklæringer.
Forlang hvad som helst af mig.
Dræb Claudio.
Ikke for alverden.
Du dræber mig ved at nægte mig det. Farvel!
Jeg er gået, selvom jeg står her. Du elsker mig ikke.
- Lad mig gå. - Beatrice!
- Jeg vil gå! - Lad os først være venner.
Nå, det har du mod til, men ikke til at slås mod min fjende.
- Er Claudio din fjende? - Er han ikke en topmålt skurk?
Han, som har bagtalt, forhånet, vanæret min kusine?
Gid jeg var en mand.
At bære hende på hænder, indtil de skulle række hinanden hånden, -
- og så denne offentlige anklage.
Den frække bagvaskelse, ubarmhjertig ondskab!
Gid jeg dog var en mand!
Jeg ville æde hans hjerte på torvet.
Hør nu her, Beatrice.
Snakke med en mand gennem vinduet.
- En nydelig historie. - Beatrice.
Den søde Hero!
De har gjort hende uret. De har bagtalt hende.
- De har ødelagt hende! - Beatrice!
Den regnes for en Herkules, -
- der kan slynge en løgn ud og sværge på den.
Når jeg ikke kan blive en mand af at ønske, -
- så vil jeg dø som kvinde af at sørge.
Ved denne hånd, jeg elsker dig.
Så brug den af kærlighed til mig til andet end at sværge ved.
Tror du af hele din sjæl, at grev Claudio har gjort Hero uret?
Så sikkert, som jeg har en overbevisning -
- og en sjæl.
Godt.
Jeg er parat. Jeg udfordrer ham.
Gå.
Trøst din kusine.
Jeg må sige, at hun er død.
Farvel nu.
FORHØR VED MESSINAS SKRIVER
Er alle mødets medlemmer sat?
Ja.
- Hvem er delinkventerne? - Det er mig og min kompagnon.
Men hvem er lovovertræderne, som skal forhøres?
Hvad hedder du, min ven?
Borachio.
Skriv "Borachio".
- Og dig, min gode mand? - Jeg er kavaler, herre.
Og mit navn er Conrad.
Skriv "Signor Kavaler Conrad".
Det er allerede bevist, at I ikke er stort bedre end et par slyngler.
Hvad har I at sige til jeres forsvar?
Bare, at det er vi ikke, herre.
Og dig?
At det er vi ikke, sir.
- Har du skrevet, at de ikke er? - Du griber det galt an.
Du må kalde vægterne frem, som er deres anklagere.
Vægterne skal komme frem!
Jeg befaler jer i prinsens navn, anklag disse mænd.
Denne mand har sagt, at Don John, prinsens broder, er en skurk.
- Skriv, at prins John er en skurk. - Hr. vagtmester ...
Vil du så tie stille!
Jeg kan ikke lide dit ansigt, at du ved det.
Hvad hørte I ham sige?
At han havde fået tusind dukater for at gøre falsk beskyldning mod Hero.
- Det er jo det rene røveri. - Det er det.
- Hvad ellers? - Claudio gjorde det på hans ord.
Han ville vanære Hero for alles øjne og ikke gifte sig med hende.
Du bliver fordømt til evig fordømmelse for det her.
- Hvad ellers? - Det er alt.
Prins John er taget bort i al hemmelighed i morges.
Hero er blevet beskyldt sådan -
- og forstødt sådan -
- og er død af sorg over det.
Vagtmester, lad de mænd binde og bringe til Leonatos Hus.
Ja, lad dem blive garneret.
Ja, de skal spækkes.
Slip mig, din torsk!
I Herrens navn, hvor er nu skriveren?
Det må skrives, at han kalder prinsens embedsmand en torsk.
Nå, bind dem. Uforskammede knægt!
Slip mig! Du er et æsel!
Du er et æsel!
Despekterer du ikke mit embede?
Despekterer du ikke min alder?
Bare han var her og kunne skrive, at jeg er et æsel.
Men husk det I andre, at jeg er et æsel.
Skønt det ikke er ført til protokols, så glem ikke, at jeg er et æsel.
Hvis du bliver sådan ved, så dør du af det.
Vis mig en far, der elskede som jeg -
- og fik sin lykke hånet, knust som jeg, -
- og kræv, han skal prædike tålmod.
Men han findes ikke.
Folk kan give råd og trøst imod den sorg, De ikke føler selv.
Men når de rammes, bliver deres råd til raseri.
Åh, ti dog! Jeg er da af kød og blod!
For hvilken filosof har nogen sinde haft ondt i tænderne og ikke jamret.
Men bær så ikke hele smerten selv. Lad også dem, som gør dig uret, lide.
Nu taler du fornuft. Ja, det vil jeg.
Mit hjerte siger, de har bagtalt Hero, og det skal Claudio høre -
- og prinsen og alle de, der har vanæret hende.
Der kommer prinsen og Claudio!
- Goddag. - Et øjeblik, mine herrer.
- Vi har lidt travlt. - Nå, nå. Farvel, min prins.
- Nå, så De har travlt? - Yp ikke kiv med os.
Hvis kiv alene skaffede ham hans ret, var visse folk nu kolde.
- Hvem gør ham uret? - Det gør De minsandten.
Hold hånden fra Deres sværd. Mig skræmmer De ikke.
Bevar min hånd for at jage skræk i gamle liv.
- Min hånd greb ikke efter sværdet. - Spar mig for Deres flade spot.
Jeg mimrer ikke som en olding. De har bagtalt min uskyldige datter.
- De har uret, gamle mand. - Jeg kan bevise det på hans krop.
Væk, jeg vil ikke kæmpe mod Dem!
Gør du nar?
Du har dræbt mit barn!
Dræb mig, knægt, så dræber du en mand.
To skal han dræbe, og det bliver mænd, men lad ham nu først tage en.
Jeg banker fægtekunsten ud af dig. Ja, på mit æresord.
Nej, slip. Ved Gud, jeg elskede min niece, -
- og hun er dræbt, bagtalt ihjel af slyngler.
Små slappe, frække driverter og lapse, -
- som lyver, svindler, griner, vrænger og sladrer.
- Broder ... - Lad være at blande dig.
Lad du mig om dem.
I herrer, vi vil nødig tirre jer.
Det smerter mig, at Deres datter døde.
Men hvad hun blev beskyldt for var sandt og fuldt bevist.
- Min prins, min prins ... - Jeg hører intet mere.
Nå, ikke?
Kom, bror, så skaffer jeg mig ørenlyd.
Og det skal blive dyrt for visse andre.
Se, der kommer ham, vi søgte.
- Nå, signor, hvad nyt? - Goddag, min prins.
Du kom næsten i tide til at skille et slagsmål.
Vi var nær ved at få næserne bidt af at et par tandløse.
Må jeg hviske Dem et ord i øret?
Du er en sjover. Jeg spøger ikke.
Og det skal jeg bevise, hvordan og hvornår du tør.
Står du mig ikke til regnskab, erklærer jeg dig for kujon.
Du har dræbt en sød, ung pige, og hendes død skal stå dig dyrt.
Farvel, dreng.
Nu kender du min mening.
Min prins, jeg takker Dem for Deres godhed.
Jeg må nu give afkald på Deres selskab.
Deres bror, bastarden, er flygtet fra Messina.
I to har i fællesskab taget livet af en elskelig, uskyldig pige.
Hvad hr. Flødeskæg angår, mødes vi, han og jeg.
Indtil da ...
... fred være med ham.
Det er hans alvor.
- Hans ramme alvor. - Og han har udfordret dig.
Ja, med rene ord.
Betjente, hvilken forbrydelse har disse mænd begået?
De har begået falsk forklaring. Dernæst har de sagt usandheder.
Sekundært er de bagvaskere. For det sjette har de løjet en frøken på.
For det tredje verificeret løgne, og endelig er de nogle løgnhalse.
Hvem har I forbrudt jer mod?
Den lærde vagtmester er så sindrig, at man ikke kan forstå ham.
Jeg har bedraget Dem op i Deres åbne ansigt.
Hvad De ikke med Deres kløgt så, har disse fæhoveder afsløret.
De har beluret mig om natten, da jeg tilstod over for denne mand, -
- hvordan Don John, Deres broder, -
- havde lokket mig til at bagtale frøken Hero.
Hvordan De så mig kurtisere ... Margaret.
Hvordan De gjorde Hero til skamme, da De skulle vies til hende.
Frøkenen har taget sin død -
- over min og min herres falske anklage.
Min Hero ...
Før nu anklagerne bort.
Nu må skriveren have reformeret signor Leonato om sagen.
Og, godtfolk, glem ikke at specificere -
- ved tid og lejlighed, at jeg er et æsel.
Hørt, hørt ... Hør, her kommer signor Leonato. Og skriveren.
Hvor er den usling? Lad mig se hans øjne!
Hvis De vil kende manden, så se her.
Er du det usle kryb, hvis ord har dræbt mit stakkels barn?
Ja, jeg og ingen anden.
Nej, nej, din skurk. Du lyver om dig selv.
Her står der et par hædersmænd.
Den tredje er rendt, som også havde hånd deri.
Tak, for min datters død. Tæl den blandt jeres heltegerninger.
En brillant bedrift, alt ret betænkt.
Hvordan forlange, De skal høre på mig, men tale må jeg.
Vælg selv Deres hævn.
Døm mig til hvilken straf, De mener står i forhold til min synd.
Min synd var dog alene den, at jeg tog fejl.
Jeg ligeså, på ære.
Forlange, at I giver min datter livet, er jo umuligt.
Jeg vil bede, at det bliver kundgjort i Messina, hun døde uden skyld.
Og hvis De formår, så skriv et sørgedigt.
Hæng det som mindevers på hendes grav -
- og syng det for hendes støv.
Syng det i aften.
Kom så i morgen tidlig til mit hus.
Min svigersøn kan De jo ikke blive, så bliv min brors.
Min bror har en datter.
Næsten et billede af mit døde barn.
Hun er vor fælles arving.
Giv hende, hvad De skyldte hendes kusine.
Så vil min hævn dø hen.
Åh, ædle herre.
En sådan godhed rører mig til tårer.
Jeg tager imod med tak.
Befal fra nu i alting over arme Claudio.
Så venter jeg Dem i morgen.
Farvel så længe.
Slynglen her skal nu få lov at møde Margaret, -
- som vel var med i denne plan.
Nej, ved min sjæl, det var hun ikke.
Hun anede intet, da hun talte med mig.
Hun har altid været ærligheden selv i alle forhold.
Hvad mere er, herre, det har jeg ganske vist ikke sort på hvidt, -
- så har denne forbryder kaldt mig "et æsel".
Jeg beder om, at det bliver husket i hans straf.
Jeg takker for din omhu og iver.
Eders Velbårenhed taler som en taknemmelig og ærværdig ung mand.
Gudskelov for det.
Her har du for ulejligheden.
Gud bevare Deres hus og slægt.
Gå nu.
Jeg skal tage mig af fangerne og takker dig.
Jeg overlader Eder en ærkeskurk -
- og anmoder Dem om selv at tage straffen til advarsel for andre.
Gud skænke Dem godt helbred.
Jeg anmoder Dem ydmygst om at gå nu -
- og håber, at et hyggeligt gensyn forundes os.
Gud forbyde det!
Kom så, nabo.
Farvel da til i morgen, mine herrer.
Farvel, mine herrer. Vi ses i morgen.
Vi kommer.
I aften vil jeg begræde Hero.
Dræbt
af løgnens lumske pile
stedtes Hero her til hvile
den, som skam gav dødens ly
ejer nu et evigt ry
jomfru ren, hvis ry man slæbte
gennem skarnet til det dræbte
livet slukt af renheds blu
lyser for os evigt nu.
Nattens dronning, glem vor brøde
at din tjenerinde døde
se, vi går med sørgesang
rundt om hendes grav vor gang
midnat, hjælp du os at klage
hjælp os dybe suk at drage
å, så dybe
så dybe.
Du Amor oppe
bag skyers toppe
du kender mig
hvor ynkelig jeg er...
I digtekunsten i hvert fald. For hvad elskov angår, -
- så var mestersvømmeren Leander, Troilus, der opfandt rufferiet, -
- og en hel bogfuld af disse fordums tapethelte, -
- hvis navne stadig løber så villigt ad blankversets slagne landevej, -
- aldrig nogensinde så hårdt medtaget, -
- som jeg stakkels.
Pokkers, at jeg ikke kan rime. Jeg har prøvet.
Jeg kan ikke finde andet rim på "jomfrudom" end "vom". Barnagtigt.
På "frier" "gevir", et bittert rim.
Og på "klog" "fjog", et dumt rim.
Højst ildevarslende endelser.
Nej ...
Jeg er ikke født under en rimstjerne -
- og kan ikke fri på festsprog.
Min søde Beatrice, kom du virkelig, fordi jeg sendte bud efter dig?
Ja, signor, og går, når du befaler.
Åh, så vent til da.
"Da" er udtalt. Altså farvel.
Og dog, før jeg går ...
Så lad mig lige høre, hvad der er sket mellem dig og Claudio.
Kun onde ord, og derpå vil jeg kysse dig.
Onde ord er som dårlig ånde. Derfor vil jeg gå ukysset.
Du skræmmer ordene væk fra den rette mening med dit ordkløveri.
Claudio har fået min udfordring, og enten hører jeg snart fra ham ...
... eller også vil jeg erklære ham for en kryster.
Og vær nu sød at sige mig, -
- hvilken af mine slette egenskaber, du først forelskede dig i.
I dem alle på én gang.
De danner et så ubrødeligt sammenhold af slethed, -
- at de ikke tillader en eneste god egenskab at blande sig med dem.
Hvilken af mine gode egenskaber fik dig til at lide mig?
Lide! Et sandt ord. For jeg elsker dig mod min vilje.
På trods af dit hjerte, ikke sandt? Åh, stakkels hjerte.
Hvis du trodser det for min skyld, så vil jeg trodse det for din.
For aldrig vil jeg elske, hvad min ven hader.
Du og jeg er for kloge til at bejle fredsommeligt.
Men sig mig nu, hvordan har din kusine det?
Meget dårligt.
Og du?
Også meget dårligt.
Frygt Gud, -
- elsk mig -
- og bliv rask.
- Frøken! - Her kommer nogen springende.
Kom ind til Deres farbror. Der er en farlig opstandelse.
Det er bevist, at frøken Hero er blevet falsk anklaget -
- og prinsen og Claudio skrækkeligt ført bag lyset.
Og Don John, som står bag det hele, er stukket af.
Vil I ikke nok komme ...
... straks?
Vil du høre disse tidender?
Jeg vil leve i dit hjerte, dø i dit skød og begraves i dine øjne, -
- og ydermere vil jeg følge med dig ind til din farbror.
- Jeg sagde jo, hun var uskyldig. - Som prinsen og Claudio.
Deres beskyldninger byggede på en fejl. Men Margaret -
- har nogen skyld deri.
Jeg er glad, at det er endt så godt.
Mine damer, træk jer tilbage, og når jeg sender bud, så kom maskeret.
Prinsen og Claudio lovede mig at komme på denne tid.
Din brordatter skal du spille far til og bortgive til den unge Claudio.
Så gravalvorligt, som man kan forlange.
Munk, jeg må bede Dem om en tjeneste.
Forløse eller binde, som man ta'r det.
Signor Leonato, sandheden er den, at Deres niece ser gunstigt på mig.
Det tror jeg, at De har fra mig, Claudio og prinsen.
- Sig, hvad vil De? - De svarer mig i gåder.
Min vilje er, at Deres gode vilje må ville det, vi ønsker.
At forenes i dag i ægtestandens tugt og ære, -
- til hvilket De, min gode munk, må bistå.
- Mit hjertes bifald har De. - Og min bistand.
Der kommer prinsen og Claudio.
Godmorgen, alle her.
Godmorgen, prins. Godmorgen, Claudio. Vi ventede jer.
Er De endnu til sinds i dag at giftes med min broders datter?
Hent hende, bror, for munken er parat.
Til hvem af disse damer skal jeg tale?
Til hende her. Jeg skænker hende til Dem.
Søde ... lad mig se dit ansigt.
Nej. Først når du har taget hendes hånd og svoret for munken at ægte hende.
Giv mig da hånden foran munken her.
Jeg bliver din ægtemand ...
... hvis du synes om mig.
Hero, som er ... død.
Død var hun kun, mens hendes skændsel levede.
Mens jeg levede, -
- var jeg din første hustru.
Og mens du elskede ...
- var du min første husbond.
En Hero døde besudlet, men jeg lever.
Og jeg er, så sandt jeg lever ... jomfru.
Al den forundring kan jeg let forklare.
Når vielsen er endt, skal jeg fortælle udførligt om den skønne Heros død.
Så sagte, munk!
Hvem er Beatrice?
Jeg svarer til det navn.
Hvad vil man mig?
Elsker du mig ikke?
Næ, da.
Kun med måde.
Din onkel, prinsen og Claudio svor, du gjorde.
- Elsker du mig da ikke? - Kun med måde.
Så har min kusine, Margaret og Ursula rent taget fejl.
- De svor, du gjorde. - De svor, du var syg af elskov.
- Og at du var næsten død af elskov. - Åh, pjat.
Så elsker du mig altså ikke?
Ikke mere end høflig gengæld kræver.
Så, kusine, jeg ved, at du elsker ham.
Og jeg sværger, at han elsker hende. Se den kladde, han har skrevet.
En hjemmelavet, humpende sonet til Beatrices pris.
Og her en anden med min kusines skrift, vi stjal fra hendes lomme, -
- som røber hendes kærlighed til Benedikt.
Et mirakel!
Vore hænder vidner mod vore hjerter.
Godt ...
Jeg tager dig, men ved himlens lys, jeg tager dig af medlidenhed.
Jeg vil ikke give dig afslag, -
- men det er efter lange overtalelser og til dels for at redde dit liv, -
- for jeg har hørt, at du tæredes ganske hen.
Nu skal jeg lukke munden på dig.
Hvordan går det nu, ægtemand Benedikt?
Jeg skal sige Dem noget, min prins.
Et helt kollegium af spasmagere kan ikke ødelægge mit gode humør.
Tror De, jeg bryder mig om en satire eller et epigram?
Nej. Siden jeg har i sinde at gifte mig, -
- er jeg revnende ligeglad med, hvad verden kan sige imod det, -
- så lad være med at drille mig med, hvad jeg har sagt imod det.
For mennesket -
- er et ustadigt væsen, -
- og dermed punktum.
Dig, Claudio, havde jeg ellers tænkt mig at give nogle drøje hug, -
- men siden det lader til, at vi bliver i familie, -
- så lev du bare uden skrammer -
- og elsk min kusine.
Ja, ja, så lad os være venner.
Lad os få en dans inden brylluppet, -
- så vi kan sætte mod i os selv og liv i vore koner.
Dansen får vi bagefter.
Nej, nu.
Musikanter, spil op!
Prins, De er så alvorlig.
Få Dem en kone. Få Dem en kone.
Nådige herre, Eders broder, John, er fanget og ført tilbage til Messina.
Tænk ikke på ham før i morgen.
Jeg skal nok finde på en herlig straf til ham.
Spil op, musikanter!
Suk ej mere, små damer, suk ej mere
for hver en mand bedrager
en fod i havet
en i land
hans hjerte ta'r og vrager
så suk ej så
men lad dem gå
vær frisk og glad i sinde
omsæt din klagetone så
med sang for alle vinde
syng ej om hjertets sorg i løn
syng ej mere om ve og elskovsklager
for helt fra skoven først blev grøn
var manden en bedrager
så suk ej så
men lad dem gå
vær frisk og glad i sinde
omsæt
din klagetone så
med sang for alle vinde.